Jag tror att miss Bates är i det andra rummet. Slå er ner.
-Miss Woodhouse är här, miss Bates. -Kära nån! Jane, kan du...?
-Snälla, det är omöjligt. -Naturligtvis.
Jag säger att du ligger till sängs där uppe.
-Säg att jag kommer strax. -Ja, miss.
-Miss Bates kommer alldeles strax. -Tack, Patty.
Miss Woodhouse, så vänligt av er. Jag trodde att det kanske var mr Churchill.
Han lovade att komma hit och laga min mors glasögon igen.
Ni vill väl gratulera Jane till platsen hos mrs Eltons väninna i Bristol.
Hon blir nog hemskt nöjd. Så förfärligt vänligt av er.
Kära Jane... Det blir svårt att skiljas från henne efter så lång tid.
Hon ligger till sängs med blixtrande huvudvärk.
Jag förbjöd henne att ta emot besök. Jag sav "Ligg där tills du mår bättre."
Så tråkigt att höra, men mitt ärende gäller faktiskt er.
Hon satt uppe till sent i går och skrev brev. Jag sav "Du fördärvar synen."
Precis så sa jag, och så blev det.
Miss Bates... Jag är så orolig för-
-att nåt jag sa i går på Box Hill kan ha sårat er.
-Mig? -Jag har legat sömnlös hela natten.
-Förlåt mig. -Jag minns inte nåt sånt.
Och sa ni nåt var det säkert inte avsiktligt. Ni är alltid så vänliga-
-både ni och mr Woodhouse. Kära nån, varför kommer inte mr Frank Churchill?
Stackars mamma ser inget utan glasögon. Det är så olikt honom att inte komma.
l går förmiddag var vädret så gynnsamt att jag gick ända till femte boken.
-I dag får jag sota för mitt tilltag. -Så tråkigt. Ursäkta mig...
Emma, så tråkiga nyheter. Mr Knightley ska lämna oss.
Jag ska bara hälsa på min bror och Isabella i London.
-Ska jag hälsa dem nåt särskilt? -Nej.
-Resan kommer väl ganska plötsligt på? -Jag har tänkt göra den ett tag.
Innan jag går... Jag har tråkiga nyheter.
Mrs Churchill har blivit svårt sjuk och lever nog inte månaden ut.
Stackars mrs Churchill! Men det förvånar mig inte.
-Frank Churchill fick beskedet i går. -Såna besked är väntade i min ålder.
Emma, miss Bates var väl inte alltför utmattad efter utflykten i går?
-Har du varit hos miss Bates? -Ja. Det var nåt jag ville säga henne.
Bra.
-Bra gjort. -Tack.
-Adjö, mr Woodhouse. Sköt om er. -Adjö, käre vän. Kom snart tillbaka.
Så nu är det stackars mrs Churchill. Sorgliga nyheter, verkligen.
Hon förkylde väl sig, förstås.
Stackars mrs Churchill. Jag trodde inte att hon var så sjuk.
Nej, det är väldigt tråkigt.
Hennes bortgång blir en chock för oss alla.
Det förändrar mr Frank Churchills situation avsevärt.
Ja, det gör väl det.
Olyckligt att det händer nu när mrs Weston snart ska föda och är svag.
Ja, miss Woodhouse.
Mr Weston är här. Han vill tala med er genast.
-Är nåt på tok, mr Weston? -Nej, det handlar inte om det ni tror.
-Men mrs Weston vill att ni kommer. -Naturligtvis.
-Men kan ni inte säga vad det gäller? -Jag vill helst inte göra det.
Då så. Jag ska bara hämta min sjal.
-Vad är det, mrs Weston? -Sätt er, kära ni.
Tack, käraste.
Emma, i morse fick vi helt oväntat besök av min mans son Frank.
Ni framförde väl mitt djupa beklagande över mrs Churchills död?
Naturligtvis. Men ni inser väl att det förändrar hans situation helt?
-Ni menar att han kommer att ärva? -Ja, men...
Han kom hit för att tala med sin far om en annan sak som rör hans framtid.
Jag vet inte hur jag ska säga det...
-Han har fattat tycke för en person. -Verkligen?
Det är mer sant att säga att han är förlovad.
-Mr Churchill? Med vem? -Med Jane Fairfax.
-Jane Fairfax? -De var förlovade innan han kom hit.
-Ni kan inte mena allvar! -Ända sen de träffades i Weymouth.
Varken hans far eller jag hade nån aning om det förrän i morse.
Hur kunde han låta Jane ta anställning som guvernant?
Han visste inget om det. På den punkten kan jag frikänna honom.
Hans ständiga tillsyn på senare tid av mrs Churchill fick Jane att...
...att ifrågasätta det kloka i att lita för mycket på hans lojalitet.
Därav anställningen i Bristol.
Stackars flicka. Hon måste ha lidit svårt för att ta ett sånt steg.
Så han var förlovad hela tiden?
Det måste jag tänka på i en halv dag innan jag kan smälta det.
Jag förstår om ni är chockad - och arg.
En sida av hans beteende kan vi aldrig förlåta. Ni vet nog vad jag menar.
Min ilska, om jag känner nån, gäller inte mig själv.
Jag tyckte mycket om honom när han först kom.
Ett tag tillät jag mig faktiskt att bli lite förtjust i honom.
Men den tiden är förbi, tack och lov. Jag vet knappt hur eller varför.
Åh, Emma! Jag måste få omfamna er!
-Ni får inte anstränga er. -Mr Weston kommer att bli så lättad!
Det var vår önskan att ni två skulle fatta tycke för varandra.
När vi sen fick höra det här i morse... Ni kan tänka er hur det kändes.
Jag klarade mig. Men det urskuldar inte honom.
Hur kunde han komma in bland oss, så bunden men ändå så fri till sättet?
Ni har rätt att känna er förorättad.
Men er hyste han särskilt stor aktning för, så mycket var ändå äkta.
Ja, han visade sin uppskattning mycket öppet.
Men hur har Jane kunnat behärska sig?
Att tigande se på när han ägnar sig åt andra kvinnor?
Det visar en grad av kyla som jag varken förstår eller respekterar.
Hon kanske tog illa vid sig ändå.
Det är därför hennes sätt mot er alltid har varit så...svalt.
Kanske det. Det kan jag förstå. Jag tar tillbaka min förebråelse.
Men jag tänker inte på mig själv.
Jag är gammal och klok nog att inte behöva nåt beskydd.
Men andra är det inte. Det finns vissa, mer godtrogna än jag-
-utan förmåga att kyligt bedöma situationer-
-och därför mer sårbara.
-Är det inte märkliga nyheter? -Vad då för nyheter, Harriet?
Det om mr Churchill och miss Fairfax. Har ni nånsin hört nåt så konstigt?
Mr Weston berättade det. Han sa att det var en hemlighet.
-Men att ni redan visste det. -Ja, det stämmer.
Visste ni att han var förälskad i henne?
Det visste ni nog. Ni kan ju se in i allas hjärtan.
Jag börjar tvivla på det.
Kunde jag det borde jag ha varnat dig i stället för att inge dig hopp.
Mig? Varför skulle ni varna mig?
Ni tror väl inte att jag är förtjust i mr Churchill?
Vilken lättnad att höra dig säga det!
Men en gång gav du mig väl skäl att tro att du var förtjust i honom?
Nej, det har jag aldrig gjort. Hur kan ni missta er så på mig?
Vi skulle inte nämna några namn...
Men med tanke på hur överlägsen han är alla andra...
...förstår jag inte hur ni kunde tro att jag menade nån annan.
Jag hoppas att jag har bättre smak än att tänka på mr Frank Churchill.
Men om föremålet för dina känslor inte är mr Churchill, vem är det då?
Hur kan ni fråga nåt sånt?
Ni som känner mig så väl, och som känt honom så länge.
Nu måste vi reda ut det här bortom minsta skugga av tvivel...
-Pratar du om mr Knightley? -Naturligtvis.
Vem annars? Jag trodde det var uppenbart när vi pratade om honom.
Vi pratade bara om mr Churchills godhet att rädda dig från zigenarna.
Nej, jag menar den gången på balen när mr Elton vägrade dansa med mig-
-och mr Knightley räddade mig ur mitt elände.
Jag förstår.
Eftersom du har så starka känslor för mr Knightley...
Har du nån anledning att tro att de är besvarade?
-Ja, det har jag faktiskt. -Berätta, för all del.
Det var häromdagen på Donwell när han visade mig runt i trädgården.
-Ni kanske inte märkte det? -Jag minns att ni pratade en stund.
Det var mer än en stund - mycket, mycket mer.
Vi gick till slutet av stigen bakom fruktträdgården.
Han ville visa mig gården han arrenderar ut till mr Martin.
Han måste ha kommit ihåg att jag vistades där som barn.
Han var väldigt vänlig och uppmärksam mot mig.
Mr Knightley är den siste-
-som skulle låta en kvinna tro att han tycker mer om henne än han gör.
Ja, det är sant! Han är alldeles för god för att göra nåt sånt.
Det är er förtjänst att jag är så lycklig.
Om ni inte fört ut mig i sällskapslivet hade jag aldrig vågat prata med honom.
Kära miss Woodhouse, jag kommer aldrig att kunna återgälda det!
Jag måste gå. Jag lovade mrs Goddard att vara hemma för en halvtimme sen.
Jag är alldeles snurrig nuförtiden!
Mr Knightley...
Regnar det fortfarande?
Ja, det regnar fortfarande.
Stackars mrs Weston. Hon har det inte lätt i sånt här väder.
Jag sa att jag tänker på stackars mrs Weston.
Ja, far.
Det ska bli skönt när den här sorgliga historien är överspelad.
Stackars miss Bates. Hon kommer att sakna sin niece mer än hon anar.
Om ändå mr Knightley ville komma tillbaka från London.
Det känns underligt utan hans besök.
Var är Williams? Det måste vara dags för min morgonvälling.
Jag tror att regnet avtar lite.
Sorgligt att leva från en skål välling till nästa.
Emma, du tänker väl inte gå ut?
-Jo, far. -Men mitt barn!
Kära nån...
Emma!
-De sa att du var i trädgården. -Jag visste inte att ni var tillbaka.
-När kom ni tillbaka? -I dag före frukost.
Resan var förfärlig.
-Mår din far bra trots regnet? -Ja, tack.
Han har inget emot att tvingas stanna inomhus.
Det är jag som lider av det.
-Vem skulle du besöka? Harriet? -Harriet? Nej, nej.
Jag skulle inte besöka nån, bara ta lite frisk luft.
-Får jag göra dig sällskap? -Gärna.
Det droppar från träden. Ska vi söka skydd?
Absolut.
Har ni hört nyheten, mr Knightley?
-Inga tråkiga nyheter hoppas jag? -Nej - väldigt trevliga.
-Det ska bli bröllop. -Mellan miss Fairfax och mr Churchill?
Vem har berättat det? Bara jag och... några andra vet om det.
Weston nämnde det i ett brev. En hemlighet som alla vet om.
Ni är väl minst förvånad av oss alla.
Jag minns att ni varnade mig en gång. Jag önskar att jag hade lyssnat på er.
Men jag verkar dömd till blindhet.
När det gäller många saker.
Stackars Emma... Ta inte för illa vid dig.
Det gör jag inte. Vad har jag för rätt att göra det? Ingen.
-Tiden, kära Emma. Tiden läker såret. -Ja, naturligtvis.
Du är så klok, och din far behöver dig. Det måste vara en tröst.
Ja, det är det. Absolut.
Den avskyvärde karlen - en riktig skurk. Stackars Jane förtjänar bättre.
Mycket bättre. Det är en sorglig historia för alla inblandade.
Ni misstar er. Jag behöver ingen tröst beträffande deras förlovning.
-Är det verkligen sant? -Ja, jag lovar av hela mitt hjärta.
Vem trodde du då att jag menade?
Jag är inte säker, jag missförstod er nog.
Jag trodde att ni kanske menade...
Det spelar ingen roll.
Min blindhet när det gäller mr Frank Churchill-
-fick mig att bete mig dåraktigt.
Felet var hans. Du har säkert inget att förebrå dig.
Så är det inte. Jag har väldigt lite att säga till mitt försvar.
Jag blev frestad av hans uppmärksamhet. Han smickrade mig.
Men jag var bara en täckmantel för att dölja hans känslor för henne.
-Jag lät lura mig. -Karln är en skurk.
Men nånstans innerst inne lät jag nog inte lura mig ändå.
Nånting, jag vet inte vad, har skyddat mig från honom.
Nåväl, det kanske finns hopp för honom ändå. Hon kan rädda honom.
-Ni har höga tankar om henne. -Han är en lyckans gunstling.
Han träffar en ung kvinna på ferierna och vinner hennes kärlek.
Men hans moster står i vägen. Hon dör.
Han har utnyttjat alla, men han blir förlåten.
Han kan skatta sig lycklig som har vunnit så mycket.
Ingen man kan undgå att fara väl av en godhjärtad kvinnas sällskap.
Det låter som om ni avundas honom.
Ja, i det avseendet avundas jag honom.
Och aldrig mer än just nu.
Du frågar mig inte varför. Du håller tillbaka din nyfikenhet.
Det är väldigt klokt.
Men jag kan inte vara klok längre. Jag måste säga det du inte frågar.
-Även om jag strax önskar det osagt. -Jag ber er, säg det inte.
Då så. Som du vill.
Vi kanske ska gå in. Din far undrar var du är.
Förlåt mig.
Jag vill bara inte att vår långa vänskap ska bli förstörd.
Säg vad ni vill, så ska jag lyssna-
-och försöka ge er min ärliga åsikt som en vän.
Som en vän?
Kära Emma, jag vill inte... Nåväl, då får det bli så.
Jag accepterar ditt erbjudande.
Som en vän, då.
Säg, har jag ingen chans att nånsin vinna dig?
Käraste Emma, hur det här samtalet än slutar...
Min kära, älskade Emma...
Säg det genast. Säg nej om du måste.
Jag kan inte hålla några tal. Om jag älskade dig mindre kunde jag prata mer-
-men du vet hur jag är. Jag har läxat upp dig, och du har uthärdat-
-bättre än nån annan kvinna.
Jag har varit en skral tillbedjare.
Men du förstår mig, det vet jag.
Allt jag vill just nu är att höra din röst.
Be kokerskan värma vatten ifall hon har råkat ut för en olycka!
Och skicka en av pojkarna till dr Perry och be honom komma genast.
Varför lät jag henne gå ut? Det var rena vansinnet!
Jag kan aldrig förlåta mig själv!
Att det tog så lång tid för mig att se vad jag hade mitt framför ögonen!
Och jag som trodde jag var expert på området kände inte mitt eget hjärta.
Vi är ett sorgligt par, du och jag.
Men det behöver vi inte erkänna för nån mer än varandra.
Det är bara en sak som oroar mig - min far.
Ja, han utgör något av ett problem.
-Tills vidare bör vi nog hålla tyst. -Ja, jag är rädd för det.
Tills ett lämpligt tillfälle yppar sig.
-Är det säkert att du inte är kall? -Jag har aldrig mått bättre, far.
-Känns inte det lugnande? -Tur att mr Knightley var med dig.
Ni får förlåta mig, men hon är det dyrbaraste jag har.
Jag är en gnällig gammal invalid numer, vilket stackars Emma får lida för.
Det är en stor tröst att ha en så tillgiven dotter.
Jag hoppas att du blir rättmätigt belönad, kära barn.
Mr Knightley förlåter mig säkert, men nu måste du vila.
-Vila? Varför det? -Ifall du har haft en ansträngande dag.
Jag vill ta hand om dig också. Mr Knightley förstår säkert.
Ursäkta mig, men dr Perry är här.
Vad gör dr Perry här? Jag har inte skickat efter ho...
-Far! -Man kan inte vara nog försiktig.
Jag går och pratar med honom.
-Stackars far. Vi kan inte säga det nu. -Nej.
Det vore grymt nu när han nyss fått höra mrs Westons nyhet.
Men nån gång måste jag säga det.
-Nej, det måste komma från mig. -Nåväl, om det är din önskan.
Ge mig tid att förbereda honom på det pö om pö.
-Ge mig tid, mr Knightley. -Naturligtvis. Men...
Bara på ett villkor - att du slutar kalla mig "mr Knightley".
-Men det är så jag alltid tänker på er. -Jag har faktiskt ett annat namn.
Att kalla er det skulle förändra min syn på er, och det vill jag inte.
Jag minns en gång när jag var barn och kallade er George.
För att se om ni blev arg. När ni inte blev det slutade jag kalla er det.
Kan du inte kalla mig det nu?
George...
George.
George...
Jag är ledsen, mr Knightley, det går inte. Ni får förbli den ni är.
Kära Harriet, det bedrövar mig att du inte har varit på Hartfield på länge.
Felet är mitt, men jag har haft mycket att tänka på.
Vi bör nog träffas snart, för det är nåt viktigt-
-som angår oss två och en annan person som du borde veta om.
Kära miss Woodhouse, tack för brevet.
Det bedrövar även mig att vi inte har träffats, men jag ska ju till London-
-för att hälsa på er syster och passa pojkarna. Det ska bli så spännande!
Duger min blåa klänning på morgnar, eller bör jag köpa en finare?
Säg uppriktigt vad ni tycker.
Kära Harriet...
Du är en riktig räv, Jane. - Är hon inte rävaktig, miss Bates?
Att hålla det hemligt så länge.
Tråkigt att ni känner det så, mrs Elton, men det var oundvikligt.
Hon gjorde det inte av eget val. - Inte sant, Jane?
Och inte ens jag visste nåt. När hon berättade det sa jag barav "Jane!"
Precis så sa jag, inte sant? "Jane!"
Jag skojade bara, miss Bates. Jag tar inte illa upp för sånt.
Men en viss ung dam blev väldigt besviken när hon hörde om förlovningen.
-Vem då? -Jag nämner inga namn.
Men stackars mr Woodhouse har visst blivit lidande på grund av det.
Kommer det nån? Det kanske är min caro sposo.
-Miss Woodhouse. -Förlåt mig, jag...
Jag ville prata med miss Fairfax. Jag kommer tillbaka en annan gång.
Men vi har inte sett er på så länge! Jag sa det till Jane i morse.
Sätt er. Vill ni ha nåt att dricka?
Är inte vår tjusiga vän här vackrare än nånsin?
Perrys behandling har gjort underverk. Vi får anta att det är hans förtjänst.
-Hon ser verkligen strålande ut. -Visst gör hon?
Vilken fest! Några kakor också.
Det är min herre och man. Han har varit på möte med Knightley på Crown.
-Mötet på Crown är i morgon, tror jag. -Jag tror ni har fel.
Hans åsikt är ständigt efterfrågad. Man verkar inte kunna göra nåt utan mr E.
-Mr Elton. -Stig in! Ni ser varm ut.
Jag är väldigt varm. Jag åkte ända till Donwell - förgäves.
-Ni ska få nåt att dricka. -Donwell? Mötet var väl på Crown?
Nej, det är i morgon.
Så mr Knightley bad er komma till Donwell, men var sen inte hemma?
Så olikt honom.
Men han har varit lite underlig på sistone, lite glömsk och frånvarande.
-Tycker ni inte det? -Det har jag inte märkt.
Nu måste jag verkligen gå.
Jag följer er till dörren.
Hur kan Knightley behandla dig så? Han blir underligare för var dag.
Jag hoppades få tillfälle att säga hur glad jag är för er skull.
-Jag önskar er all lycka. -Tack. Jag ville tala med er också.
Ni måste ha tyckt att jag har varit sval och konstlad.
Men det var bara en roll jag spelade.
Ni är alltför samvetsöm. Det är jag som ska be om ursäkt.
Jag rodnar när jag tänker på hur jag har uppträtt.
Gör inte det för min skull. Jag var fullt medveten om situationen.
Ni är väldigt storsint och förstående.
Adjö, Jane. Jag får väl kalla er det?
Gör det.
Är det inte sorgligt att vi blir vänner först nu när ni ska lämna oss?
Jag bönföll henne att ta vagnen. James är så tjänstvillig.
Han selar gärna på hästarna om man säger till i förväg.
-Emma, mitt barn! -Jag trodde att du hade gått ut, far.
-Han blev uppehållen. -Då går jag, då.
Rusa inte iväg. Stanna och prata med henne om ni inte har annat att göra.
Tack.
-Inget nytt om stackars miss Taylor? -Mrs Weston. Nej, inget nytt.
James hörde att barnmorskan sågs bege sig åt det hållet i går kväll.
-Hon har fött barn tio gånger om. -Så är det alltid.
Stackars miss Taylor. Det är en sorglig historia.
Stackars Weston med, för den delen.
Stackars far. Vi måste berätta det.
Annars är vi inte bättre än Frank Churchill.
Jag håller med dig. Men jag har andra nyheter att berätta.
Nyheter som du nog inte tycker är så angenäma.
-Men ni ler ju. -Du ler nog inte när du får höra det.
Varför inte? Det som roar er roar mig.
Det finns ett ämne där vi inte är eniga.
Bered dig på det värsta - Harriet Smith tänker gifta sig med Robert Martin.
-Nej! -Jo. Jag hörde det från Martin själv.
Han arrenderar ju av mig, så han underrättade mig först.
Du ogillar det lika mycket som jag fruktade. Om vi ändå tyckte likadant.
Ni missförstår mig, mr Knightley. Beskedet tog andan ur mig.
Kära Harriet, hon är oförbätterlig!
Berätta alla detaljer. Utelämna ingenting, jag bönfaller er.
Hon får berätta det själv. Hon vill träffa dig, men är rädd att du är arg.
På Harriet? Aldrig.
Kära miss Woodhouse! Ni kände mitt dumma hjärta bättre än jag själv.
Nej, verkligen inte. Det erkännandet har jag inte gjort mig förtjänt av.
Jag är så lycklig! Robert och jag är ämnade för varandra.
Det kände jag från första ögonblicket när vi träffades.
Det fanns stunder då jag kände ett flyktigt intresse för andra-
-men det var bara fantasier. Jag har redan glömt dem.
-Vill ni prata med honom? -Ja, varför skulle jag inte vilja det?
-Om han vill prata med mig. -Ja!
-Du kan komma in nu. -Har han fått vänta ute i hallen?!
Miss Woodhouse, det här är mr Martin.
Ni får ursäkta det ohövliga mottagandet. Varsågod och sitt.
Jag stannar bara en kort stund. Jag måste prata med mr Knightley om gården.
Tack för att ni varit så god mot Harriet. Hon pratar aldrig om annat.
Jag är er tack skyldig också. Var en bra make, så blir vi vänner för alltid.
-Jag ska göra mitt bästa. -Det är jag övertygad om.
Ursäkta mig, men jag vill inte låta mr Knightley vänta.
Att ni visar hänsyn mot mr Knightley-
-är den bästa merit ni kunde ha i mina ögon.
-Ni får komma tillbaka när ni har tid. -Tack, frun.
Är han inte den underbaraste man ni har sett?
Han verkar vara en utmärkt ung man.
Så stackars lilla Harriet Smith ska gifta sig? Kära nån...
Så ung, så ömtålig.
-Kunde du inte avråda henne? -Nej, far.
Man tycker att stackars miss Taylors öde skulle avskräcka.
Varför säger du så? Förlossningen gick väldigt lätt och barnet frodas.
Men det var inte det jag ville prata om.
Det är en sak jag inte vill undanhålla dig längre.
Harriet är inte den enda som överväger giftermål.
Vem mer? Vad menar du, flicka?
-Du menar väl inte att miss Bates... -Nej, inte miss Bates.
Är det nåt slags vanvett?
Mr Knightley har gjort mig den stora äran att fria till mig.
Vad? Nej, det kan du inte mena.
-Och jag har tackat ja. -Nej. Nej, det är inte sant.
Jaga inte upp dig så, far.
-Jag kommer inte att lämna dig. -Vad menar du med att lämna? Huset?
Vi har pratat igenom det ordentligt.
Förslaget är att John Knightley och Isabella tar över Donwell-
-och att, med din tillåtelse, mr Knightley och jag stannar här.
Du får två döttrar i stället för en, och mer av mr Knightleys sällskap.
Är det inte ett lyckat arrangemang för oss alla?
Jag är inte intresserad av några arrangemang. Jag är för gammal.
Nej, det går inte.
Far, det är nåt ännu viktigare jag vill prata med dig om.
-Vad då, kära barn? -Mr Weston hade inbrott igen i går.
-Menar du det? -Alla kalkonerna blev stulna.
-Det är tredje gången på några veckor. -Kära nån, vilken tid vi lever i!
Men om mr Knightley bodde här jämt skulle han veta råd.
Ja, det är sant. Låt gå då, min vän.
-Har vi ditt medgivande? -Ja.
Du kommer inte att ångra dig. Du tycker ju om mr Knightleys sällskap.
-Jovisst, det vet du att jag gör. -Nu får vi träffa honom varje dag.
Vi träffar ju honom redan varje dag, så vad är vitsen med giftermål?
Varför kunde vi inte bara fortsätta som förut?
Så Knightley ska flytta till Hartfield?
Hoppas frökens stolthet äntligen blir stillad. Hellre han än jag.
Det är alltid svårt att bo ihop med sina föräldrar.
Ett par nära Maple Grove prövade det. De var skilda innan året var slut.
Jag hoppas att det blir ett lyckat arrangemang.
Jag önskar dem all lycka. - Gör inte du det, Jane?
Nej visst, hon är ju inte här.
Är hon inte en söt liten flicka?
Verkligen, mr Weston. Hon är väldigt lik sin far.
Det är en stilig tös.
Jag önskar er all lycka och välgång.
Tack. Jag önskar er detsamma fastän jag vet att det inte behövs.
Tack för det vänliga och förlåtande meddelandet i ett av mrs Westons brev.
-Ni tar väl inte tillbaka det ni skrev? -Inte alls, mr Churchill.
-Skönt att kunna säga det personligen. -Ni är vänligare än jag förtjänar.
Jag kunde inte förmå mig att säga sanningen trots att jag var frestad.
Emma. Mr Churchill.
Jag tröstar mig med att ni var medveten om att det var ett slags spel-
-eftersom ni också deltog lite i det.
Jag misstänker att ni mitt uppe i alltihop njöt av att lura oss alla.
Hur kan ni tro det? Jag var förtvivlad.
Nej då. Jag vet vad jag pratar om, eftersom det hade roat även mig.
Vi är nog lite lika på många sätt, tror ni inte det?
Då har ni verkligen förlåtit mig? Bra. Men det visste jag att ni skulle göra.
Ursäkta att vi stör, men vi har fel partner.
Mina kära vänner... Då vi till slut har samlats allihop-
-är det min sorgliga plikt att önska de båda paren lycka och välgång.
Så om ni höjer era glas... Vårt Hartfield-vin är utmärkt.
Det kan inte skada nån.
Nej! Inte ni, miss Taylor. Inte medan ni...
-Ett glas mjölk till miss Taylor, Emma. -Men far!